PORANĚNÍ MUŽSKÉ URETRY - ČASNÉ A ODLOŽENÉ ŘEŠENÍ
Authors:
doc. MUDr. Radim Kočvara, CSc.
Authors‘ workplace:
Urologická klinika 1. LF UK a VFN, Prahakatedra urologie a subkatedra dětské urologie IPVZ, Praha
Published in:
Urol List 2005; 3(1): 26-32
Overview
Autor podává přehled o terapii poranění mužské uretry. V diagnostice se zdůrazňuje význam retrográdní uretrografie před katetrizací naslepo. Způsob ošetření uretry je dán celkovým stavem pacienta a dále tím, zda se jedná o poranění přední, či zadní uretry a zda je poranění částečné, či úplné. Okamžité řešení do 48 hodin je indikováno při otevřeném nebo sdruženém poranění, akutním krvácení a z důvodů ortopedické indikace. Derivace moči je zajištěna většinou epicystostomií, v případě částečné ruptury lze zavést šetrně katétr, nejlépe pod RTG–kontrolou, či endoskopickou kontrolou. Cílem opožděné primární léčby za 2–14 dní po úrazu je obnovení kontinuity uretry (primary realignment). Lze to provést pouze u stabilizovaného nemocného a většinou se provádí endoskopickou cestou. Odložené řešení se provádí 3 měsíce po úrazu nebo později. Většinou spočívá v resekci a anastomóze v případě striktury přední uretry, či v transperineální bulboprostatické anastomotické uretroplastice v případě distrakčního defektu zadní uretry. Zkušené operační týmy dosahují dobrého dlouhodobého výsledku u 90 % nemocných, kontinence moči není rekonstrukcí obvykle porušena, vysoké procento impotence je převážně dáno primárním úrazem.
KLÍČOVÁ SLOVA:
poranění mužské uretry, retrográdní uretrografie, transperineální bulboprostatická anastomotická uretroplastika
ÚVOD
Poranění zadní a bulbární uretry vzniká nejčastěji v souvislosti s frakturou pánevních kostí (zejména při oboustranném poranění ramen stydkých kostí), dále při pádu obkročmo na hráz, při němž dojde kromě fraktury pánve také k tupému poranění perinea a bulbární uretry, pohybem prostaty a měchýře dochází k prudkému natažení uretry v místě přechodu do apexu prostaty či ve fixované membranózní části (častější případ) [17]. Vzácná jsou penetrující poranění, např. střelná, či bodná. Při poškození přední uretry úrazem se vyvíjí v této oblasti striktura, přerušení zadní uretry vede naopak k oddálení jednotlivých části uretry a ke vzniku distrakčního defektu, který se postupně vyplňuje fibrózní tkání [6,24]. Oddálení prostaty bývá výraznější u dětí, u dětí také bývá častější poškození měchýře [8,12,21,34].
Následky poranění zadní uretry jsou často závažnější než ortopedické postižení. Podílejí se na invalidizaci těchto nemocných ve smyslu dlouhodobých mikčních potíží a vzniku erektilní dysfunkce u 13–30 % jedinců [24], u distrakčních defektů až u 60 % [5,8,15]. Jedná se většinou o dopravní či pracovní úrazy u mladších jedinců, což ještě zvýrazňuje závažnost těchto následků.
Léčba musí být vždy individuální podle rozsahu poranění, často je dána osobními zkušenostmi ošetřujícího urologa, které mohou být limitované zkušenostmi s perineální chirurgií a počty ošetřených pacientů. Srovnání výsledků jednotlivých postupů je proto obtížné, nicméně dosavadní zkušenosti prokázaly prospěšnost, či naopak nevhodnost některých postupů. A souvisí to jak s načasováním těchto postupů, tak s jejich výběrem.
Poměrně časté je poranění uretry při instrumentaci, zejména při transuretrálních výkonech, při nichž se kombinuje mechanické, termické a ischemické poškození. Toto poranění se vyvíjí postupně, jen zřídka vyžaduje akutní řešení, a není proto předmětem tohoto sdělení.
Při poranění zadní uretry je nutná znalost funkční anatomie zadní uretry a sfinkterového mechanizmu. Proveditelnost anastomotických rekonstrukcí v oblasti membranózní uretry souvisí s nezávislostí funkce hrdla měchýře s proximálním kontinentním mechanizmem a distálního sfinkterového mechanizmu [23]. Tyto mechanizmy mohou být při úrazu poškozeny, a s tím je nutné při rekonstrukci počítat. Kompetenci hrdla měchýře je však obtížné určit před obnovením kontinuity uretry [17].
KLASIFIKACE
Nejčastěji je citována klasifikace poranění zadní uretry podle Collapinto a McCalluma [2]:
- kontuze, či natažení uretry
- supradiafragmatická ruptura
- sub- a supradiafragmatická ruptura.
Nedávno byla navržena nová klasifikace pro trauma uretry, vycházející z předchozích návrhů s přímým dopadem na léčbu (tab) [12,23].
DIAGNÓZA
Diagnostika poranění uretry musí určit lokalizaci striktury, tedy rozlišit poranění přední či zadní uretry, dále musí odlišit, zda jde o částečné či úplné poranění. Konečně musí stanovit rozsah poškození přední uretry či rozsah distrakčního defektu zadní uretry, odhalit současné poranění močového měchýře, zejména intraperitoneální, jeho hrdla, poranění rekta, poranění pánevního pletence. Pečlivá diagnostika je velmi důležitá pro zvolení správného léčebného postupu.
Příznaky a fyzikální nález: s poraněním uretry nutno počítat vždy při fraktuře pánve nebo při poranění perinea. Obvykle se projeví uretroragií či nemožností se vymočit a plným močovým měchýřem. Stupeň krvácení z močové trubice přitom neodpovídá závažnosti poranění. Tyto příznaky nemusí být vyjádřeny (u 50 % případů) a na poranění uretry upozorní až nemožnost zavést katétr, či zavedení katétru do pánevního hematomu [24]. Hematom na genitálu a na perineu se obvykle vyvine až s časovým odstupem, časným příznakem je při poranění bulbární uretry, při němž se může kombinovat s urinomem. Při vyšetření per rectum může být nalezena vysoko dislokovaná prostata, či prostata vůbec není hmatná. Pánevní hematom může ale palpační nález ztížit, či zcela zastřít. Krev v konečníku je příznakem jeho poranění. Proximální distrakce bývá výraznější u prepubescentů, nejspíše z důvodů ještě nevyvinuté prostaty.
Velmi často se zkouší zavést nejprve katétr, bez uretrografie. To se sice může podařit u většiny nemocných, ale u části nemocných se tím situace naopak zhorší, a to zavlečením infekce do pánevního hematomu, dalším poraněním uretry katétrem či balónkem rozepnutým v nesprávném místě. Základním vyšetřením při podezření na poranění uretry je proto retrográdní uretrografie [6,16,23]. Provedení uretrografie lze snadno provést v okamžiku, kdy je nemocný rentgenován pro podezření na frakturu pánve. Každé traumatologické centrum by mělo být obeznámeno s tímto způsobem akutního vyšetření možného poranění močové trubice.
Při uretrografiii nacházíme:
- extravazaci kontrastní látky se zachováním kontinuity uretry a se zobrazením močového měchýře (částečná ruptura uretry)
- výraznou extravazaci kontrastní látky bez zobrazení močového měchýře
- elongaci uretry s dislokací měchýře pánevním hematomem.
Poranění může být úplné či částečné. Ani uretrografie nemusí rozdíl ukázat, obvykle při částečné ruptuře uniká kontrastní látka do měchýře vedle paravazace v místě poškození. I při tzv. úplné ruptuře, při níž kontrastní látka do měchýře neproniká, bývá zachována kontinuita. Úplné přerušení uretry se popisuje u 10 % poranění uretry.
U komplikovaných případů lze nejlepší trojrozměrný obraz malé pánve získat při vyšetření magnetickou rezonancí (MRI) s lepším rozlišením měkkých tkání (obr. 1). Při přítomnosti kovových stabilizátorů nebo jiných kovových částic v pánvi během CT–vyšetření.
Po zhojení akutního stavu a při plánování odložené (či opožděné primární) definitivní rekonstrukce je třeba provést současně antegrádní a retrográdní uretrografii a určit délku distrakčního defektu (obr. 2 a,b). Někdy se takto určí pouze distální přední uretra, protože hrdlo měchýře se nemusí při pokusu o mikci otevřít a proximální pahýl se nezobrazí. Otevřené hrdlo bývá častěji spojeno s následnou inkontinencí, ale ne u všech nemocných. [25]. Rozsah postižení přední uretry (a spongiofibrózy) lze zhodnotit ultrasonografií se sondou 7–10 MHz při současném naplnění uretry fyziologickým roztokem [6].
TERAPIE
Cílem léčby poraněné uretry je obnovení její kontinuity s přiměřeným průsvitem, přitom je třeba dbát na zachování reziduální funkce distálního nebo proximálního sfinkterového mechanizmu a zachování reziduální erektilní funkce.
Podle načasování léčby bylo doporučeno používat následující terminologii [12]:
- okamžitá léčba: < 48 hodin po úrazu
- opožděná primární léčba: za 2–14 dní po úrazu
- odložená léčba: > 3 měsíce po úrazu.
Léčba se liší podle toho, zda se jedná o poranění přední či zadní uretry, zda je poranění částečné či úplné. Základní algoritmus podle klasifikace poranění je uveden v tab.
Akutní operační léčba
Akutní operační léčba je nutná při [12]:
- otevřeném poranění
- současném poranění kavernózních těles (fraktura penisu)
- při sdružených poraněních (poranění rekta, intraperitoneální ruptura močového měchýře)
- ortopedické indikaci (řešení zlomenin)
- akutním krvácení.
V případě poranění pánve je nejprve nutná stabilizace pánevního pletence, aby se zamezilo vzniku dalšího poranění a krvácení [15]. Ošetří se případné rány a vyloučí se porušení rekta.
Technika akutní otevřené revize pro rupturu zadní uretry byla u nás v poslední době opakovaně popsána [6,15]. Při otevřené revizi poranění přední uretry se provede toaleta rány, odstranění nekrotické tkáně a důkladná drenáž postižených oblastí. Nedoporučuje se provádět rozsáhlou resekci, protože reparační schopnosti zejména spongiózní tkáně uretry jsou velké. Buï se může provést anastomóza ošetřených pahýlů uretry, při větším defektu pak jejich marsupializace [16].
Derivace moči není v akutní fázi, tj. bezprostředně po úrazu, urgentní a stačí ji provést do 6 hodin po úrazu po náležitém vyšetření a odpovídajícím způsobem [31].
Epicystostomie
Snižuje nebezpečí dalšího poškození uretry transuretrální manipulací a je vždy nejlepším řešením, pokud je plánováno odložené i časné řešení. Zakládá se vždy v případech, kdy je pacient nestabilní a kdy nelze primárně zavést katétr. Až 50 % částečných ruptur přední uretry se zhojí při pouhém provedení epicystostomie, v případě kompletních ruptur přední uretry je třeba provést otevřenou rekonstrukci po 3 měsících.
Punkční epicystostomie by měla být provedena za ultrasonografické nebo rentgenové kontroly, protože fyzikální nález v podbřišku může být výrazně změněn pelvickým hematomem. Epicystostomie se dále zakládá vždy při otevřené operační revizi břicha a pánve.
Primární obnovení kontinuity uretry (akutní, opožděné)
Nepřímo, zavedením katétru
Obecně je při částečné ruptuře, tj. když je dobře zachována integrita uretry, nejlepší zavést velmi šetrně katétr transuretrálně a ověřit si jeho pozici v močovém měchýři. Při výraznějším postižení (paravazaci) nebo při podezření na kompletní rupturu se zakládá epicystostomie [17,19,24 .
V minulosti bylo pro distrakční poranění doporučováno akutní ošetření uretry otevřenou operací. Jeho snahou bylo provést toaletu rány a suturu odtržených okrajů uretry. Ta je však v této fázi velmi obtížná, může vést k další devastaci tkání a ke krvácení a také výsledky nebyly uspokojivé, zejména pro vysoký výskyt restriktury (49–69 %), inkontinence (20 %), impotence (44–56 %) a krevní ztráty [20,36].
V současné době se jako primární obnovení kontinuity (primary realignment) nazývá postup, při kterém se k sobě propojí oba konce poraněné uretry katétrem přímo, či nepřímo s časovým odstupem 3–12 dnů (primární opožděné řešení) [14,24].
Lze to provést několika způsoby:
- šetrnou retrográdní katetrizací (silikonovaná cévka 16 CH) při neúplném přerušení uretry; pokud se nezdaří, pak
- pomocí antegrádně zavedeného flexibilního endoskopu do zadní uretry, kterým se sleduje konec retrográdně zaváděného katétru (endoscopic realignment) [7,9,11]
- antegrádně zavedeným endoskopem je vodič či tenká cévka zavedena do distálního pahýlu a uretrou až navenek, po této dlaze je pak zaveden retrográdně katétr
- v případě nutnosti otevřené revize se využívá palpace hrdla měchýře a prostaty při retrográdním zavádění katétru či sondy
Flexibilní antegrádní endoskopie může prokázat zachovanou kontinuitu uretry, usnadní lokalizaci apexu prostaty, která může být dislokována, a to přesněji než zavádění kovových sond typu Beniqué (blind realignment). Toto propojení naslepo může vést ke vzniku paralelních spojení (false routes), které zhoršují podmínky pro obnovení odpovídajícího průsvitu uretry a pro obnovení kontinence.
Primární obnovení kontinuity uretry zavedením katétru nevyžaduje ve valné většině případů samo o sobě otevřenou revizi, nezhoršuje krvácení, nevede k dalšímu poškození nervově cévních struktur. Ukázalo se, že časným endoskopickým obnovením kontinuity uretry se nezvyšuje riziko počtu impotence, anejakulace nebo inkontinence. Elliot a Barret popsali u 57 nemocných za 10,5 let po endoskopické primární léčbě strikturu u 68 %, erektilní dysfunkci u 21 %, mírnou stresovou inkontinenci u 4 % [3]. Koraitim popsal po okamžitém, či opožděném primárním realignment strikturu u 53 %, inkontinenci jen u 5 % a impotenci u 36 % [20]. Tyto výsledky odpovídají metaanalýze okamžité primární realignment v letech 1974–2001 -- restriktura 62 %, inkontinence 3 %, erektilní dysfunkce 35% [23].
Zavedený katétr brání vrůstání epitelu sliznice do lumen. Hojení probíhá na katétru, epitel se regeneruje z okrajů přerušené uretry. Zásadně se nedoporučuje táhnout za cévku s balónkem, aby se nepoškodilo hrdlo měchýře, a tím i vnitřní svěračový mechanizmus [24].
Experimentální práce prokázaly, že kompletní transsekce uretry vede vždy ke vzniku striktury, a to nezávisle na přítomnosti uretrálního katétru. Větší naději na zhojení má částečné poranění uretry. Z obecných principů hojení rány víme, že defekt ve tkáni je zprvu vyplněn krví, zánětlivými buňkami a následně myofibroblasty, které vedou ke kontrakci obou okrajů rány. Granulační tkáň vyplňuje defekt a pravděpodobně se zastavuje chemotaktickými signály z epiteliálních buněk, které ji přerůstají. Čím je kratší vzdálenost, která musí být z obou okrajů přeepitelizována, tím méně jsou granulace vyjádřené, vznikne méně jizevnatých tkání a je menší nebezpečí vzniku striktury. Z toho lze uzavřít, že propojení konců uretry (realignment) může být úspěšné pouze v případě krátkého defektu či při zachování alespoň částečně kontinuity uretrální sliznice. Přítomnost katétru může zabránit vrůstání epitelu do lumen uretry, ale nezabrání vývoji jizvení na obvodu. Naopak může působit toxicky (latex), ischemií, zánětlivou reakcí [31].
Přímo, otevřenou operací (opožděná primární rekonstrukce)
Pokud se obnovení kontinuity uretry podaří, pak je více než 50% naděje primárního zhojení bez výraznější striktury. Naproti tomu téměř u všech pacientů ošetřených primárně pouze epicystostomií bez zavedeného katétru se vyvine striktura zadní uretry [14,31].
Z těchto důvodů se někteří autoři přiklánějí k primárnímu obnovení kontinuity uretry otevřenou, perineální cestou. Doporučují ho provést mezi 7.–10. dnem po úrazu.
Rozhodnutí pro tuto jen částečně oddálenou otevřenou rekonstrukci závisí na celkovém stavu nemocného, na rozsahu přidružených kostních poranění a na poranění měchýře a prostaty a též na možnosti umístit pacienta do litotomické polohy. Otevření pánevního hematomu může vést k obnovení krvácení, které lze jen obtížně zastavit, a je to jeden z hlavních důvodů opožděné rekonstrukce. Po této době je hematom organizovaný. Elasticita tkání se procesem hojení snižuje, proto by se rekonstrukce měla provést do 12 dnů po úrazu.
Před výkonem je třeba získat maximální informace - u komplikovaných případů lze nejlepší trojrozměrný obraz získat magnetickou rezonancí s lepším rozlišením měkkých tkání, při přítomnosti kovových stabilizátorů pánve CT–vyšetřením. Těsně před plánovaným výkonem se navíc doporučuje provést kontrolní uretrografii, která může s odstupem i několika dnů ukázat pouze inkompletní rupturu uretry.
Otevřená operace se obvykle provádív případě úplného přerušení uretry s defektem delším než 1 cm, a to pouze z perineálního přístupu. Jen ve vzácných případech, např. při extrémní dislokaci prostaty, je třeba použít současně i přístup suprapubický, zvyšuje se tím ale nebezpečí obnovení krvácení v pánvi. K překonání distrakčního defektu uretry lze provést několik manévrů podobně jako u odloženého výkonu (viz dále). Zastánci opožděného primárního přístupu argumentují lepším anatomickým přehledem, zachovanou elasticitou tkání a jednodušší disekcí tkání, která je usnadněna hematomem. Výsledky jsou dobré s nízkým výskytem striktur [28,33]. Navíc časná rekonstrukce zbaví nemocného nepříjemného několikaměsíčního období s epicystostomií. Zdůrazňují také, že je menší nebezpečí vzniku erektilní dysfunkce, protože následná fibróza a hojení tkání zhoršují a znepřehledňují preparaci tkání při odloženém řešení.
Odložené řešení
Zastánci odložené rekonstrukce zdůrazňují, že exaktní anastomóza přetržené zadní uretry je technicky velmi obtížná. Po několika měsících se zkracuje vzdálenost distrakce, prostata klesá zpět do pánve. Jizva je vyzrálá [24]. Odložené řešení se často doporučuje místo pokusu o primární obnovení kontinuity endoskopickou katetrizací i u krátkých distrakčních defektů - ty se ale bez katétru zhojí téměř ve 100 % strikturou, a pak musí odloženou otevřenou operaci podstoupit všichni, počet erektilních dysfunkcí se zdá menší [20].
Základem odloženého řešení je provedení end-to-end anastomózy uretry s 4–6měsíčním odstupem po úrazu. Odložené řešení je proto indikováno zejména u nestabilních fraktur pánve (obr. 1, 2), ortopedická stabilizace si někdy vyžaduje ještě delší časový odstup. V této době čelíme většímu či menšímu defektu uretry, který je vyplněn jizvou. I zde jsou 2 typy řešení a výrazně zde převažuje rekonstrukce otevřeným postupem, pokud je nemocný operace schopen.
Otevřená odložená operace [30,35]
Při distrakčním defektu zadní uretry se nemocný uloží do vysoké, či extrémní litotomické polohy, obnaží se bulbární uretra, která se přetne v místě zjizvení. Ve valné většině stačí perineální přístup, spíše vzácně se u dospělých volí abdominoperineální, či dokonce transpubický přístup [21,37]. Kraniální konec uretry možno zjistit sondou rigidního endoskopu antegrádně přes epicystostomický kanál, případně prosvítit flexibilním endoskopem - prosvícení je slabé, v tomto případě se nám osvědčilo přechodně zhasnout všechna světla na operačním sále. Po identifikaci kraniálního pahýlu se exciduje vmezeřená jizva a uretra se široce otevře. Uretra by zde měla být široká alespoň 30 CH. Nyní se teprve přesně zjistí délka defektu uretry. Překonání delšího distrakčního defektu lze dosáhnout zejména uvolněním bulbární a skrotální uretry až k penoskrotálnímu ohbí (distálněji se uvolňování nedoporučuje, protože vede k ventrálnímu ohnutí penisu při erekci). Dalšího uvolnění lze dosáhnout částečným narovnáním obloukového průběhu uretry za použití následujících manévrů: rozetnutím kavernózních těles, odštípnutím dolního okraje pubických kostí či převedením průběhu uretry za kavernózní těleso, které bylo částečně odpreparováno od pubické kosti. Kombinací těchto manévrů lze překlenout defekt uretry v délce až 8–10 cm [8,17,30].
Uvolnění bulbu od kavernózních těles směrem distálně se provádí jen v potřebné délce, aby se omezil vývoj ischemie na distálním pahýlu uretry s bulbem. Pahýl uretry se též široce otevírá a našívá jednotlivými 2–3/0 Vicrylovými stehy na proximální pahýl prostatické uretry při zavedené silikonované cévce 16–18 CH. Uretra se fixuje ke kavernózním tělesům za účelem odlehčení tahu na anastomózu. Cévka či silikonový stent se ponechává 3 týdny, pak se obvykle provádí epicystostomogram. Punkční epicystostomie se odstraňuje po úplném obnovení mikce po operaci [5,8,17].
Při posttraumatické striktuře přední uretry záleží postup na délce striktury, protože je zde omezena pohyblivost pahýlů uretry po vytětí zjizvené uretry. Při striktuře do 2 cm lze obvykle bez problémů provést resekci a anastomózu obou pahýlů uretry po jejich spatulaci (spatulation) na vzájemně protilehlém obvodu. Předpokladem je, že anastomóza je bez tahu a oba konce uretry jsou dobře živené, bez známek dystrofických změn („šedá uretra“), volně prostupné alespoň pro 26 CH. Při hraničním tahu na anastomózu je třeba založit odlehčovací steh uretry za kavernózní tělesa, a to i za cenu mírného tahu při erekci. Ten v pooperačním období pomalu vymizí. Výsledky otevřené operace jsou výborné, restriktura vzniká u méně než 12 % nemocných při dlouhodobém sledování [5,27,29]. Restriktury vznikají u nemocných s nedostatečným cévním zásobením spongiózy přední uretry (poranění přední uretry, starší pacienti) [29]. Kontinence po operaci je obvykle dobrá, kontinenci však zajišuje pouze vnitřní sfinkterový mechanizmus [5,30]. Kolem 20 % nemocných s původně zachovanou potencí může mít po operaci přechodně potíže s erekcí, potíže přetrvávají u 5–6 % nemocných, starší pacienti s restrikturou jsou impotentní všichni [29].
Alternativou pro krátké striktury membranózní uretry je intubační plastika, kterou v modifikaci podle Michalovski-Modelski u nás popsal s dobrým funkčním výsledkem Morávek a Šváb u nemocných po transvezikální prostatektomii [26]. Pokud je defekt uretry po resekci jizevnaté tkáně delší, pak je třeba provést substituční lalokovou plastiku [4,18]. Dlouhodobé výsledky jsou ale horší [21,29].
V případě tupého poranění přední uretry při pádu obkročmo na perineum se doporučuje odložené řešení, které má v 95 % dobrý výsledek. Naopak po časném primárním obnovení kontinuity bylo následně nutno častěji provést substituční uretroplastiku [32]. Opačné výsledky popsali Ku et al, kteří po primárním realignement kompletní ruptury bulbární uretry nalezl strikturu u 31 % nemocných, zatímco po epicystostomii u 68 %; v případě parciální ruptury byl vyčkávací výsledek příznivý [22].
I u dětí lze zajistit dobrou průchodnost uretry u 84–100 % nemocných po odložené end-to-end anastomóze, která není pod tahem, častěji zde bývá použit i abdomino-perineální (či transpubický) přístup, případně symfýzotomie [1] zejména při delším defektu či při častějším poškození hrdla měchýře u dětí. S poškozením měchýře a rozsahem fraktury souvisí i přetrvávání inkontinence moči [8,21,34].
Endoskopické odložené řešení
Tento způsob léčby spočívá v optické retrográdní uretrotomii při současně zavedeném cystoskopu přes epicystostomický kanál. Pohybem endoskopu můžeme přiblížit kraniální pahýl, usnadní se tím jeho identifikace, lumen pak lze otevřít nožíkem proti světlu („cut-to-the light“). I zde je třeba přechodně co nejvíce ztlumit světlo uretrotomu, abychom rozpoznali světlo cystoskopu. Jde nepochybně o miniinvazivní výkon, který je ale spojen s nutností opakovat i vícekrát optickou uretrotomii a zejména jsou nutné autodilatace, které by měly trvat alespoň 1 rok; u 75–85 % nemocných lze stabilizovat lumen uretry [10,13]. Toto řešení bylo navrženo u krátkých distrakčních defektů do 2 cm, u kompetentního hrdla měchýře a při minimální dislokaci prostaty. Metaanalýza výsledků optické uretrotomie u traumatických uzávěrů uretry v letech 1986–2002 prokázala nutnost opakovat uretrotomii u více než 80 % případů [6,23].
ZÁVĚR
Prvním krokem při poranění uretry má být provedení retrográdní uretrografie a založení punkční epicystostomie pod USG– či RTG–kontrolou. Valná většina poranění uretry není spojena s kompletním přerušením kontinuity uretry, a může být s odstupem několika dnů ošetřena zavedením katétru nejlépe pod endoskopickou či rentgenovou kontrolou. Katetrizaci naslepo bez předchozí uretrografie je třeba zásadně odmítnout, derivace moči není v prvních hodinách po úrazu tak urgentní, a je proto čas na kompletizaci vyšetření. Akutní operaci vyžadují nemocní s otevřeným poraněním, frakturou penisu, krvácením, poraněním měchýře, rekta a z ortopedické indikace. Vzácnější případy kompletního přerušení uretry je třeba směřovat do specializovaných center. Kratší defekty lze spojit pod endoskopickou kontrolou, větší defekty je nutné řešit otevřenou rekonstrukcí většinou z perineálního přístupu. V literatuře chybějí data, zda je v tomto případě lepší opožděná primární rekonstrukce do 12. dne po úrazu, či odložené řešení po úplném zhojení tkání, cca za 4–6 měsíců. Odložený přístup je nepochybně indikován u nestabilního pacienta, při nepříznivém nálezu na pánvi, při poranění rekta apod.
doc. MUDr. Radim Kočvara, CSc.
Urologická klinika 1. LF UK a VFN, Prahakatedra urologie a subkatedra dětské urologie IPVZ, Praha
Sources
1. Basiri A, Shadpour P, Moradi MR et al. Symphysiotomy: a viable approach for delayed management of posterior urethral injuries in children. J Urol 2002; 168: 2166-2169.
2. Colapinto V, McCallum RW. Injury to the male posterior urethra in fractured pelvis: a new classification. J Urol 1977; 118: 575-580.
3. Elliot DS, Barrett DM. Long-term follow up and evaluation of primary realignment of posterior urethral disruptions. J Urol 1997; 157: 814-816.
4. Ennemoser O, Colleseli K, Reissigl K, Poisel A, Poisel S, Janetschek G, Bartsch G. Posttraumatic posterior urethral strictures repair: anatomy, surgical approach and long-term results. J Urol 1997; 157: 499.
5. Fiala R, Záura F. Operační řešení posttraumatických distrakčních defektů uretry. Čes Urol 1998; 2(5): 26-28.
6. Fiala R, Záura F, Reif R. Striktura a trauma mužské uretry. Praha: StudiaGeo 1998: 135.
7. Fishman I, Hirsh IH, Toombs BD. Endourological reconstruction of posterior urethral disruption. J Urol 1990; 144: 76-78.
8. Flynn BJ, Delvecchio FC, Webster GD. Perineal repair of pelvic fracture urethral distraction defects: experience in 120 patients during the last 10 years. J Urol 2003; 170: 1877-1880.
9. Ghelier EL, Frontera JR. Immediate primary realignment of prostatomembranous urethral disruptions using endourologic techniques. Urology 1997; 49: 596-599.
10. Goel MC, Kumar M, Kapoor R. Endoscopic management of traumatic posterior urethral stricture: early results and follow-up. J Urol 1997; 157: 95-97.
11. Guille F, Cipolla B, Leveque JM, Guirassy S, Olivo JF, Lobel B. Early endoscopic realignment of complete traumatic rupture of the posterior urethra. Br J Urol 1991; 68: 178-180.
12. Chapple C, Barbagli G, Jorda G, Mundy AR, Rodrigues-Netto N, Pansadoros V, McAninch JW. Consensus statement on urethral trauma. BJU Int 2004; 93: 1195-1202.
13. Harriss DR, Beckingham IJ, Lemberger RJ, Lawrence WT. Long-term results of intermittent low-friction self-catheterization in patients with recurrent urethral strictures. Br J Urol 1994; 74: 790-792.
14. Herschorn S, Thiljssen A, Radomski SB. The value of immediate or early catheterization of the traumatized posterior urethra. J Urol 1992; 148: 1428-1431.
15. Hora M, Zeman J, Kastner J, Chudáček Z, Pradl R, Droppa J, Pavelka T. Urologické komplikace úrazů pánve. Rozhl Chir 2003; 82: 129-137.
16. Janský M. Poranění močové trubice. In: Dvořáček J et al. Urologie. Praha: ISV 1998: 662-667.
17. Jordan GH, Schlossberg SM. Surgery of the penis and urethra. In: Walsh PC et al (eds). Campbell's Urology. 8. ed. Philadelphia: WB Saunders 2002; 4. vol: 3886-3954.
18. Kočvara R, Dvořáček J, Kříž J. Uretroplastika stopkatým lalokem onlay v léčbě striktury uretry. Rozhl Chir 1998; 77(11): 493-496.
19. Kopecký J. Poranění močové trubice a močového měchýře. Urologie pro praxi 2004; 5: 201-204.
20. Koraitim MM. Pelvic fracture urethral injuries. Evaluation of various methods of management. J Urol 1996; 156: 1288-1291.
21. Koraitim MM. Posttraumatic posterior urethral strictures in children: a 20-year experience. J Urol 1997; 157: 641-645.
22. Ku JH, Kim ME, Jeon YS, Lee NK, Park YH. Management of bulbous urethral disruption by blunt external trauma: the sooner, the better? Urology 2002; 60: 579-583.
23. Lynch D, Martinez-Pineiro LM, Plas E, Serafetinidis E, Turkeri L, Hohenfellner M. Urethral trauma. Guidelines on Urological Trauma. European Association of Urology 2003. http://www.uroweb.org/files/ uploaded_files/guidelines/urotrauma.pdf.
24. McAninch JW, Santucci RA. Genitourinary trauma. In: Walsh PC et al (eds). Campbell's Urology. 8. ed. Philadelphia: WB Saunders 2002; 4. vol: 3707-3744.
25. MacDiarmid S, Rosario D, Chapple CR. The importance of accurate assessment and conservative management of the open bladder neck in patients with pelvic fracture membranous urethral distraction defects. Br J Urol 1995; 75: 65-67.
26. Morávek P, Šváb J. Intubační plastika striktury zadní uretry. Rozhl Chir 1995; 74: 357-360.
27. Morey FA, McAninch JW. Reconstruction of posterior urethral disruption injuries: outcome analysis in 82 patients. J Urol 1997; 157: 506-510.
28. Mundy AR. The role of delayed primary repair in the acute management of pelvic fracture injuries of the urethra. Br J Urol 1991; 68: 273-276.
29. Mundy AR. Urethroplasty for posterior urethral strictures. Br J Urol 1996; 78: 243-247.
30. Mundy AR. Transperineal bulbo-prostatic anastomotic urethroplasty. World J Urol 1998; 16: 164-170.
31. Oosterling W. Controversies in management of urethral trauma after pelvic fracture in men. Course book - ESU organized Course. October 2004, Tbilisi, 131-142.
32. Park S, McAninch JW. Straddle injuries to the bulbar urethra: management and outcomes in 78 patients. J Urol 2004; 171: 722-725.
33. Podesta ML, Medel R, Castera R et al. Immediate management of posterior urethra disruption due to pelvic fracture: therapeutic alternatives. J Urol 1997; 157: 1444-1448.
34. Podesta ML. Use of the perineal and perineal-abdominal (transpubic) approach for delayed management of pelvic fracture urethral obliterative strictures in children: long-term outcome. J Urol 1998; 160: 160-164.
35. Turner-Warwick R. A personal view of the management of traumatic posterior urethral strictures. Urol Clin North Am 1997; 4: 111-124.
36. Webster GD, Mathes GL, Selli C. Prostatomembranous urethral injuries. A review of the literature and a raional approach to their management. J Urol 1983; 130: 898-902.
37. Zvara V, Horňák M. Long-term results of treatment of urethral strictures by transpubic urethroplasty. Czech Med 1986; 9: 1.
Labels
Paediatric urologist UrologyArticle was published in
Urological Journal
![Issue 1](https://www.prolekare.cz/media/cache/resolve/journal_issue/media/image_pdf/475b4ca986e433f26aa424ae5f816f09.jpeg)
2005 Issue 1
Most read in this issue
- PORANĚNÍ ZEVNÍHO GENITÁLU
- OPTIMÁLNÍ METODA MĚŘENÍ NITROBŘIŠNÍHO TLAKU
- PORANĚNÍ MUŽSKÉ URETRY - ČASNÉ A ODLOŽENÉ ŘEŠENÍ
- PORANĚNÍ MOČOVÉHO MĚCHÝŘE