Možnosti primární prevence karcinomu prostaty – běžná klinická praxe, nereálná fikce nebo blízká budoucnost?
Authors:
V. Vít
Authors‘ workplace:
Urologická klinika FN Brno
Published in:
Urol List 2011; 9(2): 7-11
Overview
Karcinom prostaty je onemocnění, které je i v současné době v centru pozornosti urologů ve všech vyspělých zemích. Jde o onemocnění, které vzhledem ke své incidenci a prevalenci představuje vysoké riziko pro obrovskou populaci mužů, ale i vysokou zátěž pro zdravotnické systémy. Existují tedy četné snahy o zabránění vzniku tohoto onemocnění. Aby mohly vzniknout strategie pro prevenci karcinomu prostaty, je nutno nejprve porozumět tomu, které faktory jsou zodpovědné za jeho vznik. Autor ve svém sdělení rozebírá jednak jednotlivé etiologické faktory (věk, hormonální prostředí, etnické a geografické aspekty, genetické vlivy, dietologické vlivy, obezita, chronický zánět prostaty), jednak se zabývá možnostmi jejich ovlivnění ve smyslu primární prevence karcinomu prostaty. Hodnotí možnosti využití medikamentózní prevence a využití nejrůznějších potravinových a dietetických doplňků.
Klíčová slova:
karcinom prostaty, etiologické faktory, primární prevence
Karcinom prostaty (CaP) jako jeden z nejčastějších zhoubných nádorů a příčina smrti u mužů představuje vysoce závažný medicínský, ale i společenský a ekonomický problém.
V současné době je CaP druhým nejčastějším karcinomem (po karcinomu kůže) a nejčastější urologickou malignitou ve vyspělých západních zemích.
V ČR byla incidence CaP podle posledních dostupných dat NOR z roku 2008 103,81/100 000 mužů, což představuje 5 332 nově diagnostikovaných onemocnění. Mortalita je 29,61/100 000 (1 521 úmrtí na CaP). Je nutno zvažovat fakt, že se stále se zdokonalující zdravotní péčí – zejména ve vyspělých zemích – dochází k postupnému prodlužování života, a tím ke zvýšení rizika ohrožení CaP – jeho progresí a diseminací. Podle statistik dochází kromě celkového nárůstu incidence i k posunu výskytu do mladších věkových kategorií, to ale může být i důsledek stále intenzivnějších snah o detekci nádorových onemocnění – tedy i CaP – v co nejčasnějších stadiích [1].
Diagnostika a následná léčba – jak kurativní, tak léčba pokročilých stadií včetně jejich komplikací – je proces, který je velmi náročný. Jednak pro pacienty, protože zejména časná detekce CaP se týká obrovské cílové skupiny mužů, jednak pro zdravotnictví, protože stále rostoucí incidence a prevalence CaP klade na systém nesmírné nároky organizační, personální a v neposlední řadě i ekonomické.
Pokud si uvědomíme závažnost tohoto problému, bylo by ideálním řešením zabránit samotnému vzniku karcinomu prostaty.
Abychom však mohli vyvinout strategie pro prevenci karcinomu prostaty, musíme nejprve dokonale porozumět tomu, které faktory jsou zodpovědné za jeho vznik. Teprve až budou definovány jednoznačné etiologické faktory vzniku karcinomu prostaty, bude možné se pokusit právě tyto faktory ovlivnit tak, aby ke vzniku karcinomu vůbec nedošlo.
Vznik karcinomu prostaty je mnohastupňový proces odehrávající se na molekulární úrovni, indukovaný genetickými změnami, které vedou k poruchám regulace buněčného cyklu a k porušení rovnováhy mezi buněčnou proliferací, apoptózou, diferenciací a stárnutím buněk. Přítomnost prekurzorových lézí, které představují mezistupeň mezi normální a maligní tkání, je možno detekovat řadu let před manifestací maligního tumoru. Teoreticky nám to dává možnost zasáhnout ještě před definitivním vznikem malignity.
Intervence je možná v několika rovinách – jednak jsou to změny životního stylu, stravovacích návyků, jednak je to možnost chemoprevence, tedy užívání přirozených nebo syntetických látek, které jsou schopny zastavit nebo dokonce předejít vzniku maligního onemocnění.
Cílem této primární prevence, resp. chemoprevence je primárně snížení incidence, snížení nežádoucích účinků léčby a snížení mortality. Jednou z podmínek primární prevence je užití netoxických agens k inhibici specifických molekulárních změn v procesu kancerogeneze.
V souvislosti s karcinomem prostaty byly definovány některé etiologické faktory, z nichž některé je možno ovlivnit v rámci primární chemoprevence.
HLAVNÍ ETIOLOGICKÉ FAKTORY
Věk: pravděpodobnost výskytu CaP narůstá s věkem. Zatímco u mužů ve věku 60 let je pravděpodobnost přítomnosti latentního karcinomu prostaty asi 50 %, ve věku přes 80 let lze karcinom očekávat ve více než 75 %, přičemž naprostá většina těchto nádorů je asymptomatická [2].
Hormonální prostředí: zvýšená hladina androgenů a hormonální nerovnováha mají bezesporu vliv na vznik a rozvoj CaP, zdá se ale, že přítomnost androgenů je pouze nezbytnou podmínkou vzniku CaP a nikoli vlastní příčinou. U mužů, u kterých byla provedena orchiektomie v prepubertálním období, a u mužů s vrozeným defektem enzymu 5alfa reduktázy nebyl CaP dosud zaznamenán [3].
Etnické a geografické aspekty: byl prokázán nižší výskyt klinicky signifikantního CaP u mužů v asijské populaci ve srovnání s vyšším výskytem v populaci americké. Tyto faktory se mění s migrací a jsou dávány do souvislosti především s dietetickými zvyklostmi. Epidemiologické studie jasně prokázaly, že u Asiatů žijících v zemědělských oblastech Asie dojde ke vzniku karcinomu prostaty velmi vzácně, ale pokud se přestěhují do zemí západního světa, kde žijí déle než 25 let, blíží se riziko vzniku karcinomu prostaty riziku zaznamenanému u bělochů. V závislosti na tomto pozorování není jasné, zda je protektivní účinek způsoben nízkokalorickou vegetariánskou stravou zahrnující konzumaci sóji a zeleného čaje, nebo absencí červeného masa a mléčných výrobků ve stravě [4,5].
Genetické vlivy: (genové mutace, onkogeny, tumor-supresorové geny apod.). Jejich úloha v budoucnosti patrně vzroste i v souvislosti se stanovováním prognózy tohoto onemocnění a především s genovou terapií. Byla jasně definována jednotka tzv. hereditárního karcinomu prostaty, kdy výskyt CaP v pokrevní linii zvyšuje pravděpodobnost vzniku CaP až pětkrát, stejně jako pravděpodobnost výskytu nádoru v mladším věku. Riziko je až jedenáctinásobné v případě, že má vyšetřovaný tři postižené v první generaci. Ze všech dosud zkoumaných dědičných závislostí u nádorů je CaP na čtvrtém místě. Předpokládá se, že na genetickém podkladě v současné době vzniká asi 9 % všech CaP a že jde o autozomálně dominantní dědičnost. Při zjištěné možnosti rodinné zátěže je doporučováno provádět pravidelné roční kontroly digitálního rektálního vyšetření (DRV) a stanovování hodnot PSA již od 40. roku věku [6,7].
Dietologické vlivy na vznik CaP: byla zjištěna pozitivní korelace mezi zvýšeným příjmem nasycených mastných kyselin (živočišné tuky) a naopak negativní korelace mezi konzumací zeleniny a ryb (známých obsahem fytoestrogenů, betakarotenu, Iykopenu i vitaminu D) [8].
Obezita: další z možných rizikových faktorů, který souvisí se stravovacími návyky. Vzhledem k tomu, že ke konverzi steroidů dochází ve zvýšené míře v tukové tkáni, je u mužů s vyšším hmotnostním indexem riziko CaP zvýšené ve srovnání s populací mužů s nižším BMI. Výsledky studií zaměřených na tuto problematiku však nejsou jednoznačné.
Chronický zánět prostaty: existuje předpoklad, že karcinom prostaty vzniká oxidačním poškození DNA. Hlavním důkazem, jenž podporuje tento koncept, je zjištění, že hlavní enzym, který poskytuje ochranu před oxidačním poškozením – glutation-S-transferáza-d, je deaktivován metylací prakticky u každého karcinomu prostaty a u onemocnění, které má sklon stát se rakovinným, a to u prostatické intraepiteliální neoplazie (PIN). Za zdroj oxidačního poškození byl vždy považován metabolizmus. V poslední době však vzrůstá zájem o zánět prostaty jako možnou příčinu oxidačního stresu. Studie prokázaly, že zánět prostaty je často spojen se vznikem vysoce proliferativní atrofie v okolních oblastech. Tento fenomén, který byl pojmenován proliferativní zánětlivá atrofie (PIA), úzce souvisí s přítomností PIN a invazivního karcinomu. Proto existuje názor, že chronický zánět může být významným faktorem při molekulární patogenezi karcinomu prostaty [9,10].
Mnoho výzkumníků se v závislosti na těchto zjištěních snaží přijít na to, zda existuje neidentifikovaný virový nebo bakteriální patogen podobný H. pylori, známému agens vyvolávajícímu karcinom horního trávicího traktu, nebo nikoli [11].
Tato teorie nás přivádí k domněnce, že prevence karcinomu prostaty nemusí v budoucnosti zahrnovat pouze aplikaci antioxidantů, ale také protizánětlivých agens (NSAID, inhibitory COX 2 apod.) a dokonce antibiotik.
MOŽNOSTI PREVENCE KARCINOMU PROSTATY – OVLIVNĚNÍ MOŽNÝCH RIZIKOVÝCH FAKTORŮ
Hormonální prostředí
Jak již bylo uvedeno, androgeny představují významný faktor při karcinogenezi nádoru prostaty. Absence androgenů má zřejmě protektivní účinek proti vzniku karcinomu prostaty. Primárním intraprostatickým androgenem je dihydrotestosteron (DHT), který vzniká přeměnou testosteronu pomocí 5αR. DHT se váže na androgenní receptory s vyšší afinitou než testosteron. Existují dva izoenzymy 5αR, které jsou produktem dvou odlišných genů. 5αR I. typu se uplatňuje v kůži a játrech, zatímco enzym II. typu navíc v prostatickém epitelu a ostatních tkáních genitálu [12,13].
Jedním ze základních kroků při ovlivnění hormonálního prostředí je snížení hladiny DHT v prostatě pomocí inhibitoru 5αR – finasteridu.
Finasterid je syntetická sloučenina strukturou podobná testosteronu. Je to specifický inhibitor 5αR II. typu. Dávka 5 mg finasteridu způsobuje rychlé snížení hladiny DHT v séru (maximální účinek nastupuje po 8 hod) a supresi tvorby DHT, která přetrvá po 24 hod. Nepřerušovaná aplikace 5 mg finasteridu denně (doporučená dávka pro léčbu BPH) způsobuje až 70% snížení hladiny DHT v séru a 90% snížení hladiny DHT V prostatě [14–16].
Prevence karcinomu prostaty byla předmětem klinické studie III. fáze ,,Prostate Cancer Prevention Trial“ (PCPT). 18 882 mužů ve věku 55 let nebo více s normálním digitálním rektálním vyšetřením a hladinou prostatického specifického antigenu (PSA) v séru 3,0 ng/ml nebo méně bylo randomizováno k aplikaci 5 mg/den finasteridu nebo placeba po dobu sedmi let. Biopsie prostaty byly prováděny z příčinných důvodů (abnormální nález při digitálním vyšetření prostaty nebo PSA > 4,0 ng/ml) a na konci sedmiletého sledování.
Výsledky PCPT
- prevalence karcinomu se snížila z 24,4 % ve skupině užívající placebo na 18,4 % ve skupině užívající finasterid (snížení o 24,8 %)
- u mužů, u nichž byla prováděna odůvodněná biopsie prostaty (abnormálnÍ výsledek vyšetření prostaty nebo zvýšená hodnota PSA), a u mužů podstupujících biopsii prostaty na konci studie bylo zaznamenáno stejné snížení rizika karcinomu prostaty
- vedlejší účinky související se sexuálním životem byly častější u pacientů užívajících finasterid
- výskyt symptomů močových cest (např. symptomy dolních cest močových a riziko močové retence) a léčba (např. transuretrální resekce prostaty) byly častější u pacientů užívajících placebo
- objem prostaty ve skupině užívající finasterid byl o 25 % nižší než ve skupině užívajíci placebo
- ve skupině užívající finasterid byla zaznamenána 6,4% prevalence a ve skupině užívající placebo byla zaznamenána 5,1% prevalence karcinomu s Gleasonovým skóre 7–10.
Právě rozdílný výskyt karcinomů s vysokým grade vyvolal četné diskuze, které zpochybnily preventivní užití finasteridu u karcinomu prostaty. S odstupem prováděné analýzy ukázaly, že u mužů, kteří podstoupili biopsii na konci studie (na rozdíl od pacientů, kteří podstoupili biopsii během sedmi let trvání studie pro zvýšené hodnoty PSA nebo abnormální DRV), byl stejný počet karcinomů o vysokém grade ve skupině léčené placebem i finasteridem (89 vs 92). To jednoznačně prokazuje, že finasterid nemá vliv na prevenci karcinomu prostaty o vysokém grade, který způsobuje s větší pravděpodobností úmrtí pacienta. Finasterid působí spíše na bázi hormonální léčby, která má léčebný účinek pouze na karcinomy o nízkém grade. To, že je po sedmi letech počet detekovaných nádorů ve skupině pacientů léčených finasteridem i placebem prakticky stejný (124 vs 122), je známkou toho, že během sedmi let efekt léčby vymizel [17].
Klinické studie prováděné před uvedením finasteridu na trh a po něm prokázaly vedlejší účinky ovlivňujícÍ sexuálnÍ život v podobě snížení libida a vzniku erektilnÍ dysfunkce. Studie ,,Proscar Long-Term Efficacy and Safety Study“ (PLESS) uvádí, že 15 % účastníků zahrnutých do větve užívající finasterid zaznamenalo vedlejší účinky spojené s pohlavním životem, zatímco ve větvi užívající placebo zaznamenalo podobné účinky pouze 7 % pacientů [18].
Studie ,,Medical Therapy of Prostate Symptoms“ (MTOPS) zaznamenala vznik erektilní dysfunkce u 4,5 % pacientů užívajících finasterid, zatímco pouze u 3,3 % pacientů užívajících placebo [19].
V současné době není užití finasteridu v prevenci karcinomu prostaty jednoznačně doporučené, jedná se spíše o léčebný krok s omezeným efektem a výraznými vedlejšími účinky.
Dietologická opatření v prevenci karcinomu prostaty
Lykopen: karotenoid, který se vyskytuje především v rajčatech, grapefruitech, červeném melounu a bobulovitém ovoci. V laboratorních pokusech bylo prokázáno, že zpomaluje růst některých maligních nádorů, včetně maligních prostatických buněk in vitro [20].
Pokud jde o jednoznačné potvrzení potenciálu lykopenu v prevenci karcinomu prostaty, bude třeba ještě dalších randomizovaných, kontrolovaných prospektivních studií.
Selen: esenciální stopový prvek, který se vyskytuje jak v organické, tak anorganické formě. V organické podobě se vyskytuje v obilí, mase, vejcích a mléčných produktech. Je důležitou součástí některých antioxydačních enzymů. Selen se podle některých experimentálních modelů podílí na inhibici časných kroků kancerogeneze, včetně zablokování buněčného cyklu, indukce apoptózy a snížení buněčné proliferace. V některých studiích byl prokázán jeho protektivní vliv na vznik karcinomu prostaty [21].
Ve studii Clarka et al byl selen podáván u pacientů s nemelanomovým kožním karcinomem. Při hodnocení výsledků byl konstatován o 2/3 nižší výskyt karcinomu prostaty u pacientů ve větvi se selenem ve srovnání s pacienty, kteří užívali placebo [22].
V Baltimore Longitudinal Study of Aging byli prospektivně sledováni původně zdraví pacienti více než 40 let. Bylo zjištěno, že pacienti s karcinomem prostaty měli hodnoty selenu daleko nižší a naopak pacienti s nejvyššími hodnotami měli asi o 50 % nižší pravděpodobnost, že u nich vznikne CaP [23].
Vitamin E: patří do skupiny v tucích rozpustných vitaminů. Jeho hlavní forma – a-tocoferol má antioxidační vlastnosti s působností především v buněčných membránách, má prokázanou i antiandrogenní aktivitu [24]. Na jedné straně existují studie, které prokazují snížení jednak incidence CaP, ale i snížení mortality na toto onemocnění, ale některé pozdější studie tyto nálezy nepotvrdily [25].
Rostlinné estrogeny: jsou to hlavně izoflavonoidy obsažené v sojových bobech. Bylo zjištěno, že především genistein, daidzein a jejich metabolity způsobují inhibici buněk karcinomu prostaty, jsou schopny inhibovat Tyrozin kinázu a inhibovat angiogenezi [26]. Epidemiologické údaje prokazují, že vyšší konzumace tofu vede u Japonců ke snížení rizika vzniku karcinomu prostaty.
Zelený čaj: zde se rovněž předpokládá preventivní efekt u karcinomu prostaty. Tento předpoklad vyšel z epidemiologických pozorování nízké incidence CaP u asijské mužské populace, u které je vysoká míra konzumace zeleného čaje. Byl zkoumán především účinek polyfenolů hojně obsažených v zeleném čaji, které jsou v pokusech in vitro schopny indukovat apoptózu, inhibovat buněčný růst a blokovat buněčný cyklus. I některé klinické studie prokázaly signifikantní inhibici nádorového růstu a diseminace po podání polyfenolických frakcí izolovaných ze zeleného čaje [27].
Vitamin D: existuje předpoklad, že nízká hladina vitaminu D zvyšuje riziko vzniku karcinomu prostaty. Tato hypotéza vychází ze zjištění, že míra mortality na karcinom prostaty v USA nepřímo souvisí s vystavením ultrafialovému záření. Bylo prokázáno, že vitamin D může vyvolávat zástavu buněčného cyklu a spouštět antiproliferativní účinek. Nízká hladina vitaminu D souvisí u mužů s všeobecně zvýšenou incidencí karcinomu (zejména u gastrointestinálních tumorů). Hlavním zdrojem vitaminu D (cca 90 %) je ultrafialové záření [28].
Omega-3 mastné kyseliny: v experimentálních studiích bylo prokázáno, že tyto mastné kyseliny příznivě ovlivňují karcinom prostaty [29]. Především konzumace mořských ryb (losos, makrela, sardinka, sleď) snižuje incidenci a mortalitu na toto onemocnění. Mořské ryby jsou rovněž zdrojem selenu a vitaminu D.
Nesteroidní protizánětlivé medikamenty (NSAID): tyto preparáty mohou při dlouhodobém podávání snižovat riziko vzniku karcinomu prostaty a jsou považovány za možný preparát pro chemoprevenci CaP. Bylo prokázáno, že NSAID a inhibitory COX-2 vyvolávají apoptózu buněk karcinomu prostaty [30]. Ve studii E. J. Jacobse bylo hodnoceno 70 144 mužů, u kterých bylo během sledování detekováno 4 853 případů CaP. Na tomto souboru bylo prokázáno, že dlouhodobé podávání NSAIDS je spojeno s mírným snížením rizika CaP [31]. Při apIikaci NSAlDS ve studiích zaměřených na prevenci je třeba vzít v úvahu komplikace spojené s krvácením, neurologickými problémy, vznikem dalších karcinomů a kardiovaskulárních onemocnění [32]. Z důvodu rizika vzniku kardiovaskulárních onemocnění při aplikaci NSAIDS nebudou pravděpodobně v dalších studiích testovány.
ZÁVĚR
Karcinom prostaty je atraktivní cíl pro chemoprevenci, protože jde o velmi rozšířené onemocnění s velmi dlouhou latencí mezi vznikem premaligní léze a klinicky manifestovaným onemocněním s definovanou molekulární patogenezí. Jak je z přehledu zřejmé, existuje řada medikamentů i potravinových doplňků – většinou na bázi antioxidantů s antiandrogenním efektem, které byly a jsou v současné době testovány v široké škále klinických studií zabývajících se možnou primární prevencí karcinomu prostaty.
V současné době není možné doporučit na základě „Evidence Based Medicine“ žádný medikamentózní, dietní nebo nutriční doplněk k prevenci karcinomu prostaty. Je jistě možné a správné doporučit změnu životního stylu, různá dietní opatření, která mohou riziko vzniku karcinomu prostaty snížit, ale prostředek, jak vzniku karcinomu prostaty zamezit, v současné době nemáme.
Pokud nebude nalezen skutečně spolehlivý a ověřený postup, jak zabránit vzniku karcinomu prostaty, zůstane stále hlavní aktivitou časná detekce karcinomu prostaty, která jako jediná umožní onemocnění – jehož vzniku nedokážeme zabránit – vyléčit.
MUDr. Vítězslav Vít
Urologická
klinika FN Brno
Jihlavská
20, 625 00 Brno
vvit@fnbrno.cz
Sources
1. UZIS, 2011 – www.svod.cz
2. Gronberg H: Prostate cancer epidemiology. Lancet 2003, 361: 859–864.
3. Steers WU. 5a1alpha-reductase aktivity in the prostate cancer. Urology 2001, 58 (6 Suppl 1): 17–24.
4. Whittemore AS, Kolonel LN et al. Prostate cancer in relation to diet, physical aktivity, and body size in blacks, whites, and Asians in the United States and Canada. J Nat Cancer Inst 1995; 87(9): 652–661
5. Quinn M, Babb P. Patterns and trends in prostate cancer incidence,survival, prevalence and mortality. Part I: international comparisons. BJU Int 2002; 90(2): 162–173.
6. Eeles RA, Dearnaley DP, Ardern-Jones A et al. Familial prostate cancer: the evidence and the Cancer Research Campaign/British Prostate Group (CRC/BPG) UK Familial Prostate Cancer Study. Br J Urol 1997; 79 (Suppl 1): 8–14.
7. Carter BS, Bova GS, Beaty TH et al. Hereditary prostate cancer epidemiologic and clinical features. J Urol 1993; 150(3): 797–802.
8. Bostwick DG, Burke HB, Djakiew D et al. Human prostate cancer risk factors. Cancer 2004; 101(10 Suppl): 2371–2490.
9. Dennis LK, Lynch CF, Torner JC. Epidemiologic association between prostatitis and prostate cancer. Urology 2002; 60(1): 78–83.
10. Samanta M, Harkins L, Klemm K et al. High prevalence of human cytomegalovirus in prostatic intraepitelial neoplasia and prostatic carcinoma. J Urol 2003; 170(3): 998–1002.
11. Zambrano A, Kalantari M, Simoneau A et al. Detection of human polyomaviruses and papilomaviruses in prostatic tissue reveals the prostate as a habitat for multiple viral infection. Prostate 2002; 53(4): 263–276.
12. Steers WU. 5a1alpha-reductase aktivity in the prostate cancer. Urology 2001; 58 (6 Suppl 1): 17–24.
13. Andriole G, Bruchovsky N, Chung LW et al. Dihydrotestosterone and the prostate: the scientific rationale for 5alpha-reductase inhibitors in the treatmen of benign prostatic hyperplasia. J Urol 2004; 172 (4 Pt 1): 1399–1403.
14. Rittnaster RS. Finasteride. N Engl J Med 1994; 330(2): 120–125.
15. Keller J. Effect of finasteride, a 5alpha-reductase inhibitor on prostate tissue androgens and prostate-specific antigen. J Clin Endocrinol Metab 1990; 71(6): 1552–1555.
16. Mc Donnel JD, Wilson JD, Georgie FW et al. Finasteride.an inhibitor of 5alpha-reductase, suppresses prostatic dihydrotestosterone in men with benign prostatic hyperplasia. J Clin Endocrinol Metab 1992; 74(3): 505–508.
17. Thompson IM, Goodman PJ, Tanger CM et al. The influence of finasteride on the development of prostatě cancer. N Engl J Med 2003; 349(3): 215–224.
18. Wessells H, Roy J, Bannow J et al. Incidence and Severity of sexual averse experiences in finasterid and placebo-treated men with benign prostatic hyperplasia. Urology 2003; 61(3): 579–584.
19. McConnell JD, Roehrborn CG, Baptista OM et al. The long-term effect of doxazosin, finasteride, and combination therapy on the clinical progression of benign prostatic hyperplasia. N Engl J Med 2003; 349(25): 2387–2398.
20. Giovannucci E. A review of epidemiologic studies of tomatoes, lycopene, and prostate cancer. Exp Biol Med 2002; 227(10): 852–859.
21. Klein E, Thompson I. Update on chemoprevention of prostate cancer. Current Opinion in Urology 2004; 14(3): 143–149.
22. Clark LC et al. Effect of selenium supplementation for cancer prevention with carcinoma of the skin: a randomized controlled trial. Journal of the American Medical Association 1996; 276: 1957–1963.
23. Brooks JD, Meter EJ, Chan DW et al. Plasma selenium level before diagnosis and the risk of prostate cancer development. J Urol 2001; 166(6): 2034–2038.
24. Thompson TA, Wilding G. Androgen Antagonist Activity by the Antioxidant Moiety of Vitamin E, 2,2,5,7,8-Pentamethyl-6-chromanol in Human Prostate Carcinoma Cells. Mol Cancer Ther 2003; 2: 797–803.
25. Rodriguez C, Jacobs EJ, Mondul AM et al. Vitamin E Supplements and Risk of Prostate Cancer in U.S. Men. Cancer Epidemiol Biomarkers Prev 2004(8); 13: 378–382.
26. Yu L, Blackburn GL, Zhou JR. Genistein and daidzein downregulate prostate androgen-regulated transcript-1 (PART-1) gene expression induced by dihydrotestosterone in human prostate LNCaP cancer cells. J Nutr 2003; 133(2): 389.
27. Adhami VM, Ahmad N, Mukhtar H. Molecular targets for green tea in prostate cancer prevention. J Nutr 2003; 133 (Suppl 7): 2417S–2424S.
28. Schwartz GG. Vitamin D and the epidemiology of prostate cancer. Semin Dial 2005; 18(4): 276–289.
29. Wolk A. Diet, lifestyle and risk of prostate cancer. Acta Oncol 2005; 44(3): 277–281.
30. Andrews J, Djakiew D, Krygler S et al. Superior effectiveness of ibuprofen compared with other NSAIDs for reducing the survival of human prostate cancer cells. Cancer Chemother Pharmacol 2000; 50(4): 277.
31. Jacobs EJ, Rodriguez C, Mondul AM et al. A large kohort study of Aspirin and other nonsteroidal antiinflammatory drugs and prostate cancer incidence. Journal Of The National Cancer Institute 2005; 97(13): 975–980.
32. Chan JM, Feraco A, Shuman M et al. The epidemiology of prostate cancer with a focus on nonsteroidal anti-inflammatory drugs. Hematol Oncol Clin North Am 2006; 20(4): 797.
Labels
Paediatric urologist UrologyArticle was published in
Urological Journal
![Issue 2](https://www.prolekare.cz/media/cache/resolve/journal_issue/media/image_pdf/34f2a16477b31b8f61cbc20f89fafa5d.jpeg)
2011 Issue 2
Most read in this issue
- Přehled nejnovějších technologií pro léčbu karcinomu prostaty (robotické systémy, laparoskopie, brachyterapie, kryoterapie, technologie Cyberknife)
- EAU Guidelines pro léčbu karcinomu prostaty - Část první: Screening, diagnostika a léčba klinicky lokalizovaného karcinomu
- Screening karcinomu prostaty
- EAU Guidelines pro léčbu karcinomu prostaty - Část druhá: Léčba pokročilého, recidivujícího karcinomu prostaty rezistentního vůči kastraci