Ušní myiáza jako vzácná příčina otorey
Authors:
I. Kalivoda; J. Syrovátka; K. Zogatová
Authors‘ workplace:
Oddělení ORL a chirurgie hlavy a krku, Nemocnice AGEL Nový Jičín a. s.
Published in:
Otorinolaryngol Foniatr, 72, 2023, No. 1, pp. 39-42.
Category:
Case Reports
doi:
https://doi.org/10.48095/ccorl202339
Overview
Myiázy – zamoření tkání larvami much jsou v naší zemi poměrně vzácná onemocnění, o to vzácnější je solitární postižení ucha. V kazuistice popisujeme případ pacienta, u kterého byla ušní myiáza diagnostikována a léčena. Ušní myiáza by měla být zahrnuta do diferenciální diagnózy tekoucího ucha, zejména u pacientů s nízkým socioekonomickým statusem.
Klíčová slova:
otalgie – ušní myiáza – otomyiáza – otorea – larvy – nízká hygiena
Úvod
Myiázy (název odvozen od starořeckého slova „myia“ – moucha) jsou onemocnění způsobená larvami much (řád dvoukřídlí – Diptera) a jsou běžná u savců, na kterých se alespoň po určitou dobu živí mrtvou nebo živou tkání hostitele, tekutými tělními látkami nebo požitým jídlem [1–4]. Jedná se o celosvětově rozšířené onemocnění se sezónními výkyvy. Vyšší a také celoroční výskyt je pozorován v tropech a subtropech Afriky a Ameriky, protože mouchy, roznášející nemoc, preferují teplé a vlhké prostředí. V mírných pásmech je onemocnění omezeno zejména na letní měsíce [5]. U lidí se vyskytuje častěji ve venkovských oblastech, kde jsou lidé častěji v přímém kontaktu se zvířaty [1, 6]. Klinické potíže se odvíjejí od oblasti, do které samička mouchy naklade vajíčka, a od druhu mouchy. V ORL oblasti mohou být postiženy uši, nos, paranazální dutiny, nosohltan, dutina ústní a kůže [1]. Ušní myiáza (otomyiáza) je zamoření zevního a/nebo středního ucha mušími larvami. Tento velmi zřídka se vyskytující klinický stav je podle literatury častější u jedinců s nízkým socioekonomickým statusem [1, 3].
Kazuistika
Pacient, 69 let, byl přivezen záchrannou službou na interní příjem v jedno červnové odpoledne, kdy byl jeho stav referován jako porucha vědomí s hypotenzí. Pacient byl nalezen městskou policií vleže na pravém boku ve křoví, nereagoval na výzvu, jen na algický podnět. Byl velice zanedbaného vzhledu, pomočen, pokálen, podchlazen, s opožděným kapilárním návratem, spontánním dýcháním, hypotenzní, jinak v klinickém vyšetření bez nápadnosti a bez zjevných traumatických změn. V příruční kabele měl s sebou větší obnos mincí a mariášové hrací karty. Pacient byl přijat na interní JIP s diagnózami kóma, sepse, akutní pankreatitida a těžký metabolický rozvrat. Pacient byl konziliárně vyšetřen i neurologem, který indikoval CT vyšetření hlavy, neprokázalo se postižení CNS ani skeletu lbi. Po 24 hodinách léčby na JIP dochází ke zlepšení stavu, pacient však udával bolest a výtok z levého ucha. Při ORL vyšetření byla pozorována zkalená sekrece z levého zevního zvukovodu (obr. 1), v otoskopickém vyšetření zjištěna přítomnost množství larev (obr. 2), které byly odstraněny chapáčkem, odsáváním a výplachy roztokem kyseliny borité. Po sanaci zevního zvukovodu byla jeho kůže a bubínek zarudlé, macerované, bubínek byl matný, s velice oslabenými konturami, celistvý (obr. 3). Pacientovi byla doporučena lokální antibiotická léčba (Maxitrol®). Při kontrolním vyšetření po týdnu byl konstatován klidný otoskopický nález a subjektivně pacient neuváděl ušní potíže. Celkový stav pacienta se zlepšil a byl přeložen do zařízení následné péče.
Fig. 1. View of drainage from the left ear.
Fig. 2. Otomicroscopic finding of maggots in the left external
auditory canal.
Fig. 3. Left external auditory canal and eardrum after sanation
of the maggots.
Diskuze
Myiázy postihují různé orgány a tkáně. Rozdělujeme je podle lokalizace postižení na kožní, tkáňové, oční, nosní, ušní, intestinální a urogenitální [3].
Z biologického hlediska se myiázní druhy dělí podle Pattonovy klasifikace na obligátní nebo fakultativní parazity [7]. V prvním případě je hostitel, nejčastěji koza nebo ovce, nutnou součástí životního cyklu larev, zatímco v druhém není [1, 7, 8]. Pravděpodobně nejznámější zástupce obligátních parazitů představují střečci (Oestridae) [7].
Fakultativní druhy se živí jako saprofágové, mohou ale napadnout tkáň hostitele. Obligatorní parazité se vyvíjejí vždy v živé tkáni. Samice much jsou přitahovány normální a patologickou sekrecí tělesných otvorů savců [1, 4].
Ušní myiáza je u zdravých lidí vzácná. Literární recenze uvádějí její výskyt obecně u osob s nízkým socioekonomickým statusem, u dětí, zejména zanedbávaných, lidí se špatnou hygienou nebo u osob s predispozičními faktory, jako jsou demence, mentální retardace, imobilizace, imunosuprese, diabetes mellitus a chronický hnisavý středoušní zánět [3, 9].
Anamnesticky pacient může uvádět pocit cizího tělesa v uchu, pruritus, bolest, krvavý nebo hnisavý výtok z ucha, tinitus, ztrátu sluchu a závratě [3, 5, 10, 11]. Obrna lícního nervu, bolesti hlavy, neurologické projevy (záchvaty) se mohou vyskytnout u intrakraniálního postižení [1, 11].
Symptomy začínají poté, co se z nakladených vajíček vylíhnou larvy a začnou se živit okolními tkáněmi. Onemocnění je obvykle diagnostikováno anamnézou a klinickým vyšetřením – otoskopií, při kterém jsou vidět larvy v zevním zvukovodu. Jiné vyšetřovací metody nejsou většinou potřebné, protože larvy jsou obvykle přítomny poblíž externího zvukovodu, protože potřebují vzduch pro dýchání [1].
CT vyšetření se doporučuje při podezření na intratympanické či intrakraniální postižení nebo před chirurgickou revizí [1], při souběžném chronickém zánětu středního ucha.
Ušní myiáza se dá považovat za onemocnění samoléčitelné, tzn. že se vyléčí ať už s, ale i bez specifické léčby. Larvy obvykle opouštějí hostitele, když se stanou imagy – dospělými jedinci [3]. Během tohoto období však z důvodu mechanických účinků larev a kolagenáz, které vylučují, mohou u pacienta vyvolat mnoho komplikací. Tyto komplikace mohou zahrnovat perforaci bubínku, destrukci středního ucha a mastoidu i fatální invazi do centrálního nervového systému s meningitidou, sepsi, a někdy dokonce vést k sebevražednému jednání kvůli psychickým potížím [9]. Al-Abidi et al. hlásili případ myiázy mastoidních sklípků, kdy larvy penetrovaly do mozku [9, 12]. Úmrtnost otomyiázy v kombinaci s nosní myiázou stoupá na 8 % [3, 8]. Nejdůležitějším bodem v prevenci komplikací je včasná diagnostika a eradikace larev [3].
Léčba spočívá v mechanickém odstranění larev. To by mělo být provedeno pod mikroskopickým zvětšením, což je zvláště důležité při hodnocení stavu středouší v případech perforace bubínku. Kromě toho v případech s podezřením na sekundární bakteriální infekci má být zahájena topická antibiotická terapie [1, 3, 4, 9, 10, 13]. Po mechanickém očištění někteří autoři doporučují výplach zvukovodu fyziologickým roztokem nebo směsí chloroformu a terpentýnového oleje v poměru 1: 4, který larvy udusí (některé zdroje uvádí, že lze vypláchnout i jinými roztoky, např. 70% ethanolem, močovinou, dextrózou, kreatininem nebo topickým antiparazitikem ivermektinem), aby se odstranily možné zbytky larev (ty, které nejsou při vyšetřování viditelné nebo přístupné) [4, 9]. Uvedené postupy je však potřebné brát s rezervou pro nejasný ototoxický vliv, spornou účinnost a předpoklad, že v rozvojových krajinách nemusí být dostupná běžná antiseptika jako v našem regionu.
Jako nejčastěji se vyskytující druhy parazitů, které způsobují otomyiázu, jsou uvedeny Cochliomyia hominivorax, Wohl- fahrtia magnifica, Chrysomya bezziana, Chrysomya megacephala, Parasarcophaga crassipalpis, Parasarcophaga dux a Lucilia sericata [3, 10, 11, 14, 15].
Larvy z naší kazuistiky nebyly odeslány po odstranění k entomologickému vyšetření, aby se určil jejich druh, protože jsme to nepovažovali za důležité. Retrospektivní konzultací s forenzním entomologem se podle pořízených fotografii jednalo pravděpodobně o larvy z čeledi masařkovitých (Sarcophagidae), přesný druh se kvůli složité mikroskopické diferenciální diagnostice nedal určit.
Pokud by klinik zvažoval konzultaci entomologa nebo parazitologa, je důležité správné uložení larev. To spočívá v odběru ještě několika živých larev, které se vloží s kouskem masa do Petriho misky nebo do krabičky s vlhkými hoblinami či navlhčeným papírovým kapesníkem, a ve vlhkém prostředí se nechají zakuklit a vylíhnout v imaga, která jsou k determinaci druhu vhodnější než larvy. Lze také odebrat živé larvy a část fixovat v 80% alkoholu, část vložit do fyziologického roztoku a obojí předat k odbornému určení [15]. Domníváme se však, že získaná informace bude spíše zajímavá akademicky, než jaký by byl její skutečný klinicky přínos pro pacienta.
Závěr
Ušní myiáza je v našich zeměpisných šířkách relativně vzácné onemocnění se sezónním výskytem. Vyskytuje se zejména u pacientů s predispozičními faktory, jako jsou chronický středoušní hnisavý zánět, nízký socioekonomický status, mentální retardace, stáří (demence), zanedbané děti. Vyšší incidence je v krajinách subtropického a tropického pásma. Onemocnění je ve většině případech lehce léčitelné prostým vyčištěním zevního zvukovodu, zcela výjimečně však může být i smrtelné v případě intrakraniálního postižení a mělo by být zvažováno v diferenciální diagnostice výtoku z ucha.
Prohlášení o střetu zájmů
Autor práce prohlašuje, že v souvislosti s tématem, vznikem a publikací tohoto článku není ve střetu zájmů a vznik ani publikace článku nebyly podpořeny žádnou farmaceutickou firmou.
Poděkování
Děkujeme paní plk. Ing. Haně Šulákové, Ph.D., forenzní entomoložce z Kriminalistického ústavu Policie České republiky Praha za odbornou konzultaci ohledně určení druhu larev z naší kazuistiky.
ORCID autora
I. Kalivoda ORCID 0000-0001-8610-086X.
Přijato k recenzi: 14. 1. 2022
Přijato k tisku: 20. 4. 2022
MUDr. Ivan Kalivoda, MBA
Oddělení ORL a chirurgie hlavy a krku
Nemocnice AGEL Nový Jičín a. s.
Purkyňova 2138/16
741 01 Nový Jičín
Sources
1. Al Jabr I. Aural Myiasis, a Rare Cause of Earache. Case Rep Otolaryngol 2015; 2015: 219529. Doi: 10.1155/2015/219529.
2. Bhatt AP, Jayakrishnan A. Oral myiasis: a case report. Int J Paediatr Dent 2000; 10 (1): 67–70. Doi: 10.1046/j.1365-263x.2000.00162.x.
3. Mengi E, Demirhan E, Arslan IB. Aural myiasis: case report. North Clin Istanb 2014; 1 (3): 175–177. Doi: 10.14744/nci.2014.96967.
4. Yuca K, Caksen H, Sakin YF et al. Aural myiasis in children and literature review. Tohoku J Exp Med 2005; 206 (2): 125–130. Doi: 10.1620/tjem.206.125.
5. Yazgi H, Uyanik MH, Yoruk O et al. Aural Myiasis by Wohlfahrtia magnifica: Case Report. Euras J Med 2009; 41 (3): 194–196.
6. Ahmad AK, Abdel-Hafeez EH, Makhloof M et al. Gastrointestinal Myiasis by Larvae of Sarcophaga sp. and Oestrus sp. in Egypt: Report of Cases and Endoscopical and morphological studies. Korean J Parasitol 2011; 49 (1): 51–57. Doi: 10.3347/kjp.2011.49.1.51.
7. Šuláková H, Gregor F, Ježek J et al. Nová invaze do našich obcí a měst: koutule Clogmia albipunctata a problematika myiáz. Živa 2014; (1): 29–32.
8. Francesconia F, Lupi O. Myiasis. Clin Microbiol Rev 2012; 25 (1): 79–105. Doi: 10.1128/ CMR.00010-11.
9. Khan I, Muhammad AY, Javed M. Risk Factors Leading to Aural Myiasis, J Postgrad Med Inst 2006; 20 (4): 390–399.
10. Cho JH, Kim HB, Cho CS et al. An aural myiasis case in a 54-year-old male farmer in Korea. Korean J Parasitol 1999; 37 (1): 51–53. Doi: 10.3347/kjp.1999.37.1.51.
11. Tománek R. Řídký případ ORL myiasy. Čs Otolaryngol 1956; 5 (3): 179–181.
12. Al-Abidi AA, Bello C, Al-Ahmari M et al. Mastoid cells myiasis in a Saudi man: a case report. West Afr J Med 2003; 22 (4): 366–368. Doi: 10.4314/wajm.v22i4.28069.
13. Werminghaus P, Hoffmann TK, Mehlhorn H et al. Aural Myiasis in a Patient with Alzheimer’s disease. Eur Arch Otorhinolarnyngol 2008; 265 (7): 851–853. Doi: 10.1007/s00405-007-0535-2.
14. Chaiwong T, Tem-Eiam N, Limpavithayakul M et al. Aural myiasis caused by Parasarcophaga (Liosarcophaga) dux (Thomson) in Thailand. Trop Biomed 2014; 31 (3): 496–498.
15. Marková M, Rozkošný R. Myiáza v ORL oblasti. Čs Otolaryngol 1984; 33 (4): 257–259.
Labels
Audiology Paediatric ENT ENT (Otorhinolaryngology)Article was published in
Otorhinolaryngology and Phoniatrics
![Issue 1](https://www.prolekare.cz/media/cache/resolve/journal_issue/media/image_pdf/26c05cad825064b7fc68b78e21519c3c.jpg)
2023 Issue 1
Most read in this issue
- Zkušenosti se sekundární implantací hlasových protéz na Klinice otorinolaryngologie a chirurgie hlavy a krku ve Fakultní nemocnici Olomouc v letech 2016–2021
- Výtěžnost sluchové zkoušky šepotem společně s vyšetřením screeningových otoakustických emisí v záchytu nedoslýchavosti
- Funkční hodnocení laryngoskopického vyšetření a souvislost s kvalitou hlasu a parametry hlasového pole
- Heerfordtův syndrom – vzácná manifestace sarkoidózy z pohledu ORL lékaře